Partit Republicà Català

Membre de la coalició Solidaritat Catalana per la Independència

Salta al contingut

Pàgina d'inici

Campanyes

Cites

Contacte

Història

Opinions

RC – Comunicats

← Older posts

Nou govern bipartit. Caldran explicacions a Justícia

Posted on 7 gener 2011 by Partit Republicà Català| Deixa un comentari

La composició del primer govern d’Artur Mas passada l’expectació que la formació d’un govern amb el llistat corresponents d’aquells que tindran la responsabilitat de tirar endavant el país sempre comporta, sembla haver respost en línies generals a les expectatives creades. Un govern que ha prioritzat -dins de la lògica del moment- els aspectes de caire econòmic per davant dels més intrínsecament polítics. Era d’esperar, la situació deixada d’una banda per la ineptitud i irresponsabilitat del govern tripartit (per cert, el periodista Toni Clapés es preguntava dins el seu programa a RAC 1 si es demanarien responsabilitats penals a aquests senyors) i d’una altra pel forat cada dia més gran que el dèficit fiscal deixa en les castigades finances catalanes, exigien que el govern entrant prioritzés el vessant de la gestió econòmica.

És lògic que a aquest govern se li doni els cent dies de confiança que que qualsevol activitat que s’inicia requereix. Això no obsta però que ens plantegem alguns interrogants. Els mitjans de comunicació de gran abast han començat a fer conjectures sobre les conselleries d’Interior, de Cultura o d’Educació, per exemple, comentant aspectes bastant irrellevants i anecdòtics (molt especialment al voltants del Conseller de Cultura, senyor Mascarell) i en canvi, fora d’algun cas concret, aquests mitjans no han volgut parlar (o preguntar) sobre la Consellera de Justícia, senyora Pilar Fernández Bozal. És curiós si més no, perquè aquest nomenament portarà cua. Ben segur.

L’endemà mateix de la presentació del nou govern de CIU, els diputats de Solidaritat van denunciar l’actuació de la representant de l’Advocacia General de l’Estat a Catalunya, senyora Pilar Fernández Bozal, que va presentar dos recursos contra la consulta independentista d’Arenys de Munt que s’havia de celebrar (i es celebrà, malgrat l’oposició de l’amatent funcionària) el 13 de setembre del 2009. L’anècdota fou que l’advocat que, diuen, realitzà la feina, havia estat candidat a la llista de Falange Española (el partit successor del que creà el feixista Primo de Rivera), i que tanmateix organitzà una esperpèntica expedició a Arenys de Munt el dia de la consulta. L’afer seriós, però, fou la “literatura” dels recursos collita pròpia de la senyora Fernández Bozal on entre altres coses deia que les consultes “afecten la integritat territorial de l’Estat i la sobirania nacional”, la qual cosa segons ella “genera un perjudici per l’estabilitat social i política”. Ja queda clar que quan la senyora Fernández Bozal parla de sobirania nacional es refereix a la nació espanyola, no pas a la catalana, està clar…

Potser encara és més greu la relació que feia la senyora funcionària sobre la consulta d’Arenys de Munt i els suposats excessos del seu Ajuntament, quan esmentava dues sentències del Tribunal Superior de Justícia del País Basc, comparant-les amb l’actuació de dos ajuntaments bascos. Molt especialment hauríem d’esmentar la de l’Ajuntament de Getika, petit poble de 1.500 ànimes de Biscaia, on es van imprimir cartells en els quals es sol·licitava el trasllat dels presos bascos al seu país. Al respecte, no sabem si la senyora consellera sap que tant a l’Estat espanyol com arreu d’Europa hi ha una norma (que sovint no es compleix) per la qual els presos han d’estar reclosos en el recinte més proper a la seva residència habitual. Una greu contradicció que ens fa pensar que aquest nomenament -fruit dels pactes amb el seu soci de govern- han propiciat que el nou president de la Generalitat fes la primera relliscada de gruix, a no ser que la senyora consellera doni unes explicacions fefaents i convincents que només podrien ser creïbles si van acompanyades d’un explícit mea culpa seguit d’un fervorós propòsit d’esmena. Li’n donem també els cent dies de marge.

Comparteix:

Share

Print

Email

Digg

41.666797 1.733520

→ Leave a comment

CONTINUAREM LLUITANT

Posted on 6 gener 2011 by Partit Republicà Català| Deixa un comentari

El dia 28 de novembre CiU guanya per una àmplia majoria, tot i que no absoluta, les eleccions al Parlament de Catalunya. Això suposa que Artur Mas, és el nou President de la Generalitat de Catalunya. Fet fora el tripartit, tanta gent com ho volia, s´ha salvat un escull, però en canvi cal fer-se la reflexió que tot independentista que se´n digui es fa:

On és l´esperit de la multitudinària manifestació del 10 de juliol del 2010? On són les banderes estelades que onejaven arreu del país? On són els crits d´independència que es sentien? On són els aplaudiments que es van produir quan l´estelada gegant del Partit Republicà Català, entrava pel carrer Pau Clarís, deixant el tap embossat més amunt de la manifestació? O és que el col·lectiu anomenat “nacional” que tot just l´endemà celebrava la victòria de la “roja”, pensa que tots dos esdeveniments són perfectament compatibles?

Molts crits d´ independència, però molts a celebrar el títol d´un mundial que els catalans no juguem, és curiós, i alhora trist, i no deixa de tenir certa dosis d´esquizofrènia, atesa la comptabilitat històricament impossible d´ambdues celebracions.

Des de la consulta sobiranista d´Arenys, i les poblacions que la seguiren, les manifestacions de fervor independentista, albirem clarament la nostra aposta nacional, per un horitzó clarament separat d´una Espanya, d´un Estat Espanyol, feixista, jacobí, prepotent, que no ens deixa respira, que ens expolia segon rera segon. Molts vam cridar “Adéu Espanya!”, i molts altres independentistes que se´n deien però que no ho eren, s´hi afegien. Tot era per despit. El Constitucional se´ns fot de nosaltres, i encara li riem les gràcies, ens espanyolitzen , i encara diem “sí”, i després ens queixem plegats, que la nostra llengua, la nostra cultura, i el nostre país són malmesos pels mateixos espanyols. Són els mateixos catalans de boca, els qui fan malmetre tot això.

La por escència és massa forta, i quan arriba l´hora de decidir, de decidir un bon trencament, altrament dit, tornar a ser un país normal, amb una única bandera, una única cultura, i una única llengua, resulta que ens acollonim (perdó pel molt!), i decidim continuar endavant.

Tant fervor a favor d´una Catalunya Lliure, d´un país descolonitzat, i arriba el 28 de novembre, i si bé és cert que un grup d´independentistes entra per primera vegada amb 4 diputats al Parlament de Catalunya, dóna la sensació que tot continuarà igual. Peix al cove.

Efectivament la irrupció en temps real però alhora rècord de la Coalició Solidaritat Catalana per la Independdència, formada per diversos partits , entre ells el Partit Republicà Català, i una patronal catalana, el Cercle Català de Negocis, amb molta feina i esforç, deixant-se la pell, entra al Parlament, sacejant la política nacional i superant fins i tot, els espanyolistes Ciudadanos, amb un escó més.

No s´acaba d´entendre doncs aquesta nova configuració d´un Parlament més heterogeni que mai. Espanyolistes, catalanistes i independentistes, compartiran l´hemicicle del Parlament més antic i amb més història que el britànic.

Ara bé, la lluita patriòtica continua, continuarà, per molts motius. Em permeto esmentar-ne només una; els patriotes catalans que han donat la vida per la nostra terra, per la llibertad d´aquest bell i estimat país nostre, no es mereixen ni un sol instant de bri dubtant, ni un sols instant de rendició contra l´Estat Espanyol i els espanyols, tants companys que han donat la vida, per la NACIÓ CATALANA, PELS PAÏSOS CATALANS, no es mereixen que es deixi la lluita combativament pacífica i democràtica. El respecte que ens infonen els nostres patriotes, els nostres avantpassats, ens obliga a fer un acte de contricció, un acte valentia i coratge, un acte de ferma convicció en el nostre malmès país, i prometre´ls que no deixarem que els qui van ser els seus botxins es surtin amb la seva. No podem restar impassibles, ni innactius, ni quiets, davant la barbàrie espanyolista d´eliminar un país que vol seguir sent. Cal lluitar amb totes les nostres forces, amb tota la nostra passió, fermesa i esforç, per a construir un país que no podran destruir, perquè nosaltres els catalans, atrinxerats i arremangats, lluitarem fins l´extenuació, perquè la NOSTRA NACIÓ CATALANA, sigui lliure ben aviat.

És per tot això i molt més que CONTINUAREM LLUITANT.

VISCA LA TERRA!!!
VISCA CATALUNYA LLIURE!!!

Ignasi Ferrer
Membre del Partit Republicà Català.

Comparteix:

Share

Print

Email

Digg

41.666797 1.733520

→ Leave a comment

Qui són ells per a parlar dels controladors?

Posted on 25 desembre 2010 by Partit Republicà Català| Deixa un comentari

Després del cataclisme del pont de la Puríssima, a causa del conflicte laboral entre el govern espanyol i la casta dels controladors aeris, s’ha obert la veda en los mitjans per anar en contra d’este col·lectiu, publicant sous, horaris, i demés prebendes que, en plena crisi, on la gent comença inclús a patir gana pels carrers i on Càritas està més que desbordada pel l’allau de gent que els hi acudeix, provoquen la hilaritat, per no dir indignació, de la gent del carrer. A partir d’aquí, he volgut comparar lo que s’està dient, dels controladors, amb altres castes de les quals no en sentim parlar amb tanta vehemència. I he començat per la mateixa casta que s’està estripant les vestidures amb lo sou dels controladors, llançant-los al mig del circ per a que els lleons es donen un banquet: Els polítics. Sabem que TOTS los partits catalans van estar d’acord en apujar-se un 10% la despesa de campanya, quan la resta de treballadors han perdut un 5% del sou?. Hem de saber que si el Sr. Montilla plega i penja l’acta de diputat, no ho fa pel desastre electoral dels socialistes, sinó per una qüestió merament econòmica personal.

El president de la Generalitat cobra 145.000 € l’any, i quan passa a ser expresident, passa a cobrar el 80% del sou fins a la jubilació, a part de tindre xofer, cotxe oficial, diners per al lloguer de l’habitatge, etc. etc. En canvi, si passa a ser diputat, el sou se li rebaixa significativament a 43.000 € l’any, i perd el sou que li correspondria com a expresident de la Generalitat. Què farien vostès davant d’esta situació? La resposta la podem vore si mos hi fixem en un altre polític, el qual també ha sofert una més que significativa derrota electoral, el Sr. Puigcercós, perdent més de la meitat dels escons que tenia ERC. Este Sr, s’aferra a la cadira encara que això signifique que el seu partit pugue desaparèixer de l’arc parlamentari en les pròximes eleccions. Però és que el Sr. Puigcercós si renuncia a la seua acta de diputat, es queda amb una mà davant i l’altra darrera i se n’ha d’anar cap a casa a guanyar-se la vida com bonament pugue, com la resta de mortals. I què dir de la casta dels empresaris i financers? El cas de Marsans clama al cel. Un senyor que, com los controladors, se minja amb pataques los estalvis de molta gent i que després d’estafar a tothom, inclús als seus propis treballadors, encara continua com si res com a president de la CEOE. Uns financers que amb la seua mala gestió mos han portat a la crisi, que no deixen crèdits als emprenedors i que en canvi, paren la mà al govern per a que els trague de la crisi i este, amb los nostres diners, aconsegueix que els seus alts càrrecs es reparteixen primes milionàries, com la que es van repartir fa quatre dies los directius de la desapareguda Caixa Tarragona, los quals van sortir per la tele en una cara de felicitat que ni els que els hi toca la grossa de Nadal. Per això dic: Qui són ells per a parlar de ningú?

Comparteix:

Share

Print

Email

Digg

41.666797 1.733520

→ Leave a comment

← Older posts

Subscripció per correu-e

Informació via e-mail de les novetats del Bloc.

Enquesta:

Pàgines

Campanyes
Cites
Contacte
Història
Opinions
RC – Comunicats

Entrades recents

Nou govern bipartit. Caldran explicacions a Justícia
CONTINUAREM LLUITANT
Qui són ells per a parlar dels controladors?
La vida a la banda del rebre
SI denuncia la destrucció de la immersió lingüística
El Suprem i la instrucció secreta del fiscal del Consejo de Castilla, Joseph Rodrigo Villalpando
Catalunya oberta a Europa!
Portabella, amb ERC, salven l’alcalde Hereu
Bon Nadal i Bon Any Nou!
Promesa dels diputats de SI al Parlament de Catalunya

En coalició amb:

Estela d’Art; així es va teixir.

http://www.youtube.com/watch?v=mGg7iVbkwUo

Imatges

More Photos

Cerca:

Contacta amb nosaltres

[email-masked]

Comptador de visites

Watch videos at Vodpod.

Twitter Updates

Nou govern bipartit. Caldran explicacions a Justícia: http://wp.me/pYbPn-7r 2 days ago
CONTINUAREM LLUITANT: http://wp.me/pYbPn-7m 3 days ago
Qui són ells per a parlar dels controladors?: http://wp.me/pYbPn-7g 2 weeks ago
LA VIDA A LA BANDA DEL REBRE: http://wp.me/pYbPn-79 2 weeks ago
SI denuncia la destrucció de la immersió lingüística: http://wp.me/pYbPn-77 2 weeks ago

Theme: Coraline by Automattic Bloc a WordPress.com.

Send to Email Address El teu nom Your Email Address

Cancel·la
Post was not sent - check your email addresses!

Email check failed, please try again

Sorry, your blog cannot share posts by email.